Слънцето и жабата
Осетинска приказка

Превод от руски: Иван Троянски, 1976

chitanka.info

Умрял синът на слънцето, то скърбяло и плачело. Отвред идвали хора да го утешават, но то не преставало да скърби и плаче. Стигнала вестта за това и до жабата.

— Ще ида и аз при слънцето — решила жабата, ще се опитам да го утеша, за да престане да жали за смъртта на сина си.

Явила се жабата при слънцето и подела реч:

— Срамота е за теб! — казала тя. — Нима и на другите не се е случвало нещастие, като твоето? И на мен ми умря едно момченце — с широко лице, с изпъкнали очи, но аз понесох тази скръб.

В същия миг слънцето се усмихнало и рекло:

— Е, щом и жабата се яви при мен като утешителка, наистина е срамота безутешно да скърбя!

И то престанало да жали за смъртта на сина си.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.